Kom igen, Willa!
Okej.
Det där var fint.
Ska blommorna vara där?
Titta på alla blommor.
Harry, vi kommer att råka illa ut!
- Kom, då! - Jag kommer!
Hör du mig? Har du tappat vettet?
Gör du om det lämnar jag dig i havet. Jag skojar inte.
- Jag hörde nåt! - Vad då?
Jag vet inte. Nåt mot skrovet.
Du dog nästan på kuppen. Travis också.
Vi försöker väl rädda folk, va?
Ja, folk som vi kan se.
Maddie?
Nick hittade båtens loggbok. Vi har problem.
San Diego är dött.
- Hur illa är det? - Det är borta.
- Vad då borta? - Militären har bränt allt.
Enligt loggen kom Leigh Anne söderifrån.
- San Diego var säkert, sa du. - Det kan det ändå vara.
De gick inte i hamn, så vad vet de?
Loggen är tydlig. Det var igår. Vad tvivlar du på?
Vi måste veta vad som finns där.
Jag tänker mer på vad som snart finns här.
- Vilket vapen sänkte båten? - Kulspruta, kaliber .50.
Ett militärt vapen som bara kan riggas på större fartyg.
- Ett större fartyg. - Som följer oss?
De följer mina kursändringar. Det kan vara Alicias radioflamma.
Därför pratar vi inte med främlingar.
Vad det än är blir vi inte av med den.
- Och den är snabbare. - Okej, vad gör vi nu?
Vi gömmer oss.
Vi håller oss vid kusten, går under radarn.
- Den här ön har en vik. - Den här också, lika djup.
Ett naturreservat. Det finns en station där.
- Troligen övergiven. - Visst, men med radio och proviant.
- Vi kan få information. - Då är det dit vi ska åka.
Catrina Island blir det.
Chris?
Hej.
Vi ska gå i land snart, komma undan det som finns där ute.
Hämta andan.
Det verkar vara en bra plats. Vi blir tryggare.
Hur kan du veta det?
Såg ni det där? Det tändes en lampa i det huset.
- Följer du med? - Jag stannar.
Jag ser till att vår radarkompis passerar oss.
Ofelia och jag håller dig sällskap.
- Ensamheten stör mig inte. - Vi insisterar.
Det ser lovande ut.
- De är hemma. - Men öppnar inte.
De är väl rädda. Det skulle vi vara också.
Ser du nånting?
- Hallå? - Travis!
- Hallå? - Vad gör du?
Vi vet att ni är där. Vi förstår att ni är rädda. Det är vi också.
Vi behöver bara information.
Vi är inget hot. Vi är inte sjuka.
Vi är bara...
Vi behöver hjälp.
Harry!
Gå in igen.
Han tycker om att träffa folk. Det händer sällan nu.
Vi såg lamporna tändas. Vi var ute på vattnet.
Det var av misstag.
Travis. Travis Manawa.
George Geary. Kan jag hjälpa till, Travis Manawa?
Vi var tvungna att ankra. Havet är inte tryggare än land.
Varför tror du att det är tryggt här?
Vi behöver bara samla oss. Sen åker vi vidare.
Ni behöver inte vara rädda för oss.
- Du får gärna ta nåt. - Tack.
Jag hade en boktrave vid sängen, försökte läsa en i veckan.
Men jag halkade alltid efter.
Och nu har man väl inte tid för sånt.
Tid är allt du har.
Ta den. Det lär inte skrivas några nya böcker på ett tag.
Ni är från Los Angeles. Det är nåt visst över er.
Vi åkte när de började bomba.
Napalm. Det är det de använder längs kusten.
Jag har kollat med andra stationer.
- Lika överallt? - Det verkar så.
Portland, Seattle och Vancouver.
- Och söderut? - San Diego har bränts.
- Längre söderut, då? - De har stängt gränsen.
- Man kommer varken in eller ut. - Jösses.
- Vad finns kvar, då? - Inte så jäkla mycket.
Det är inte bättre inåt landet. Sist jag fick kontakt
sa vakten i Joshua Tree: "Förstenade skogen - borta."
JT stängde ner efter det.
Sen Cali och Arizona. Zion slocknade före dem.
Utah är borta, Klippiga bergen också. Sen kommer Colorado.
Kontinentalförkastningen. Det är fan nästan halva landet.
Har du arbetat?
Ja. Som studie-och yrkesvägledare på en high school.
Jaså? Jag är socionom. Jag jobbade med många ungdomar i Los Angeles.
- Jaså? - Ja.
Jag hade ett annat liv innan jag träffade George.
- Tyckte du om det? Ditt jobb. - Ja, jag älskade det.
Var det inte jobbigt att ta hand om andras barn, förutom dina egna?
Visst, ibland. Men barn är roliga, eller hur?
Alla har olika behov.
Även om jag kände att jag inte hade nåt att ge letade jag fram nåt.
- Jobbade du inte med yngre barn? - Nej, jag fick aldrig tillfälle.
Inte för att du inte gillar dem?
Nej. Jag har två stycken själv.
Jag gillade dem bättre som små.
Mamma?
Det här är min äldste - Seth.
- Seth, det här är Madison. - Hej.
- Är allt bra, mamma? - Ja. Vi pratar lite bara.
Det är trevligt att få besök.
- Hur mår du? - Bra.
- Var är pappa? - I kontoret, med hennes make.
Okej. Jag är tillbaka om ett litet tag.
Har du mer vin?
Kommer vi att stanna?
Det här är bara tillfälligt.
Vi har ingenstans att åka. Kan vi inte stanna?
Då måste vi få en inbjudan.
- Måste vi? - Ja.
Det är väldigt artigt av oss.
- Har du tagit din antibiotika? - Ja.
Jag börjar förstå världen nu.
Din mor och jag försökte skydda dig från vissa saker.
Du skulle inte leva i en sån här värld.
Det gör inget. Det är bra. Att förstå den här världen
hjälper mig förstå dig.
Den är grym.
Sikta och skjut. Du gör fel.
Du gör så för att hoppa, och så för att rulla.
En bukett i fickan Aska, aska.
Och alla faller ner.
Vad är en bukett?
- Ett knippe blommor. - Varför har man dem i fickan?
Jo, för länge sen
gjorde ett virus i Europa många människor sjuka.
Det fanns inte mediciner, så de fick blommor som skulle göra dem friska.
- Funkade det? - Nej.
- Nick, vill du se vårt rum? - Ja, kom igen.
- Vill du också se Harrys rum? - Tack, det är bra.
Du måste inte snacka, men att vara med folk är bra.
Det är ingen fara.
Kom igen, rappa på.
Vad coolt!
- Är det här ditt rum? - Ja.
Wow!
Vilka är de här?
Det är campare, grannar, familjen Colby och onkel Kyle.
Vad hände?
Det är så det går nu när människor blir sjuka.
Ja.
- Det kommer inte att hända dig. - Jag vet. Jag har kraftpiller!
Ja! Jag vet inte vad det är.
Det är som en vitamin. Tar jag den håller familjen ihop.
- Vilken är din favorit? - Generalen. Han har ett gevär.
Jag ska ge honom det.
Just det.
- Vad är det som tar sån tid? - Har du bråttom nånstans?
Jag vill inte sitta stilla som måltavla på en tiomiljonersbåt.
- Din tiomiljonersbåt. - Va?
Du sa "en tiomiljonersbåt" som om den inte är din.
- Den är min. Oroa dig inte för det. - Jag oroar mig inte.
Men jag är nyfiken.
Vilka tänker du lämna i sticket?
Jag tar er till mitt hus och min båt. Var är tilliten?
- Varför skulle jag lämna nån? - Resurser.
De är begränsade. Du planerade inte för så här många.
Vi klarar oss.
Vi har vatten.
Och du är en jäkel till fiskare.
De är inte smittade, Travis. Vi är det.
Vi är ogräset som Moder Jord rycker upp.
- Det som händer är inte naturligt. - Det kan inte vara mer naturligt.
Världen klarade inte mer, så den gjorde halt och sa "nu räcker det".
- Den har korrigerat sin kurs. - Naturen segrar alltid.
Ja, just så. Det jag säger är inget nytt.
Ditt folk förstår det bäst av alla.
- Ursäkta? - Du är maorier.
- Eller hur? - Ja. De flesta gissar inte rätt.
Jag är amatörantropolog. Amatör på många grejer.
Men jag har studerat din kultur sen jag var ung.
Jag var utbytesstudent i Nya Zeeland. Har du varit där?
Vi förde tillbaka farmor dit när hon hade dött. Jag var liten då.
Det är fantastiskt.
Beslutsamheten att ha familjen på stammens mark
så varje livscykel börjar och slutar på samma plats.
Det är vackert.
Och det är rätt.
Det är därför jag har bildat familj här ute.
Och därför stannar vi här.
Kan vi ligga i hamn inatt? Imorgon är vi borta.
Givetvis. Jag är lyckligt lottad.
På vilket sätt?
Vi visste inte vilket helvete som kunde komma med er båt.
Men vi fann nya vänner.
- Hur illa? - San Diego och hela kusten är dött.
Är det möjligt?
George tror att det är naturens egen plan.
- Han är speciell. - Det kan man säga.
Melissa grillade mig om mitt jobb som på anställningsintervju.
Hon är kanske nyfiken på omvärlden. De åker aldrig till fastlandet.
Aldrig? Sa han det?
Han tror starkt på människans koppling till sin mark.
Hon tände lampan avsiktligt. George sa att det var av misstag.
- Tror du att hon vill lämna ön? - Ja. Hon kanske är rädd att säga det.
Vill du veta apokalypsens mest underskattade fördel?
Ja.
Inga flygplan, inga störande ljud, ingen smog.
Bara stjärnor.
Ja, vi fick verkligen stopp på klimatkrisen.
Suveränt.
Varför är du vaken?
Varför är du själv vaken?
Jag vet inte. Jag drack för mycket vin. Tankarna snurrar.
Vad har du för ursäkt?
De där ungarna. De har väl sett mer än de ska behöva?
Deras liv nu, och deras framtida liv, är bara...
Deras liv kommer aldrig nånsin att vara normalt.
Det är inte rättvist.
- Men de är förberedda. - Ja, som om det vore domedagen.
- Är det inte det? - Nej, det är inte Uppryckandet.
Det är nåt som inte stämmer.
Det är inget som stämmer...
...nånstans.
- Vart ska du? - Jag har sysslor att göra.
Du får hjälpa till om du vill.
- Vad ska vi göra? - Underhåll.
- Varifrån kommer de? - Fastlandet.
Båtar förliser och strömmarna för hit dem.
En avvikelse i tidvattnet, enligt pappa.
Skjutvapen lockar dem så vi gör det tyst.
- Hur många är det? - Nya varje dag.
Det är ett jäkla besvär.
Vill du testa?
- Har du sett Chris? - Nej.
Men han kan väl inte vara särskilt långt borta.
Inte ditåt. Han är på båten eller på land.
- Jag har kollat båten. - Ska jag följa med på land och leta?
- Nej, jag kan gå. - Jag kan hjälpa till om du vill.
Jag kan ungdomar i riskzonen. Jag är en själv!
Det är bra! Tinningen, ögonhålan, eller skallen om de har ryggen till.
- Hur har du lärt dig? - Pappa.
Hur man dödar, och överlever många situationer.
- Jag har förberett mig länge. - Är han nån sorts survivalist?
Nej, bara självförsörjande. Medvetet leverne, du vet?
Perfekt!
Bra jobbat. Bra.
Vi går tillbaka efter lunch, och före middag.
- Kan de klättra? - Inte vad jag vet. De är klumpiga.
- En till. - Vi tar den sen.
- Jag fixar det. - Ta med dig hackan tillbaka.
Mycket nöje.
Er son är en naturbegåvning, sir.
Chris.
- Vad gör du? - Lite nytta.
- Kom till båten nu. - Jadå.
- Snälla, Chris. - Snart.
Chris.
Chris!
Så där.
Klart.
- God morgon, granne. - Ni har problem nere vid stängslet.
- Vid vattnet. - Ja, de flyter upp där ibland.
Seth sköter det.
Jag såg det. Min son var med honom.
- Han hjälpte till. - Stängslet får inte ge vika.
Vi går dit en gång i veckan och tar bort kropparna.
Hur är det?
Han hade en hacka. Han vevade med den som...
Min son brukade klippa gräsmattan och gå ut med soporna.
Han städade sitt rum, han diskade upp. Det här...
Det är så här vi klarar oss nu, så länge vi kan.
Det är bara så.
Följ med mig en sväng. Kom.
- Finns det smittade där borta? - Ja.
Helgfirare som fastnade på ön när färjorna förliste.
De är nog ett par hundra.
Vi klarar dem som spolas upp på stranden.
Men får de korn på oss kan det bli knivigt.
Håll den.
Varför stannar ni här?
Det är färdigt nu.
Alla ska dö.
Man kapitulerar eller överlever.
- Accepterar eller förnekar. - Då väljer jag att överleva.
Tror du att allt kommer att ordna sig?
Du såg ju kartan. Så ser sanningen ut.
Rätt eller fel, bra eller dåligt. Det är bara så.
- Hur kan du bara ge upp? - Jag ger inte upp.
Jag lagar stängslet.
FÅGELSKÅDNINGSTÄVLING MÅNDAGAR OCH FREDAGAR, 07.00
- Hej, Nick. - Hallå där, Willa!
- Var är alla? - Kom och rita med mig.
- Nej, jag kan inte rita. - Rita.
Okej. Kom, då. Vad ska vi rita?
Du vakar över mig som Liemannen, Daniel.
Kanske det.
Eller som din skyddsängel.
Vår vän är borta. Vi ger oss av med tidvattnet.
God morgon.
- Det behövs inte. - Det är det minsta jag kan göra.
- Har du sovit bra? - Nej. Och du?
Nej.
Har ni fått veta det ni behövde?
Nu vet vi vart vi inte ska åka.
Vi ger oss nog av snart.
Det var ett kort besök.
Melissa, lampan du tände igår kväll...
Var det av misstag?
Det råkade bli så.
En gång är ett misstag. Inte två.
Försökte du signalera till oss?
Jag såg er från piren igår.
Jag såg er på däck genom kikaren.
När jag såg er fick jag en sorts känsla av hopp.
Att kanske Willa och Harry har en chans.
En chans de inte får om de stannar här.
När jag såg er närma er land tände jag lampan.
Men du sa ju att ön är trygg.
Nej, vi bidar bara vår tid. Tills allt är över.
Följ med oss.
Nej, jag är sjuk.
Jag har MS. Jag kommer inte att dö imorgon.
Men det är en börda varken ni eller mina barn behöver.
- Skulle inte George vilja följa med? - Han lämnar aldrig ön.
Han vill hellre dö med familjen än med främlingar.
Seth är likadan.
Du vill att vi tar med oss Harry och Willa?
Hon tror att de är dödsdömda om de stannar.
De är välförsedda med vatten, mat och el.
Och infekterade vid stängslet och i marinan. Det är inte säkert.
George har starka åsikter.
Men han tänker bara på familjen, liksom jag.
De bidar bara sin tid i väntan på katastrofen.
- Vi gör nog också det. - Nästa anhalt kan vara bättre.
Vi kan hitta räddningen.
- Jag kan inte göra det hon ber om. - Gör det jag ber om, då.
Du tar inte barnen, Travis. Du räddar dem.
Vi kan inte fortsätta lämna människor i sticket.
Låt mig prata med George.
Okej? Jag ska prata med honom.
Okej.
CALIFORNIAVIKEN
CALIFORNIAHALVÖN
Mexiko.
Det är jag. Allt är grönt nu.
Hur länge kan du skjuta upp det?
Solnedgången.
Då är jag där.
Jag kommer att vara där.
Vad är det?
Jag tror att fanskapet planerar en Jonestownmassaker för familjen.
- Jag hittade piller. Gift, tror jag. - Hur kan du veta?
Jag kan läkemedel. Och pillerknaprare. De är inte såna.
Det var inga piller för vardagsbruk.
De kommer snart ner.
Förstår de?
Jag sa bara att de ska åka båt några dagar. De verkar se fram emot det.
Vi ska ta hand om dem. Jag lovar att de är i trygghet.
Det här är Harrys. Han brukar bli rädd om nätterna.
Han låtsas att han inte blir det men brukar sova hos sin syster.
Vi har försökt få bukt med det, men det gör nog inget.
Och Willa... Hennes hår... Det är nåt med håret.
Hon gråter om man kammar det utan schampo och balsam först.
Vad händer här?
Hej, George.
Vad gör ni? Melissa?
- George... - Varför? Varför?
Hör på mig. Jag älskar dig och jag älskar vår familj.
Men vi måste ge dem en chans.
Jag står inte ut med att inte se nåt hopp.
- Mamma? - Vad då, gubben? Vad är det?
Vad är det? Berätta för mamma. Det är ingen fara. Berätta.
Det är nåt fel med Willa.
Stanna här. Gå ingenstans, Harry. Stanna där!
Willa?
Willa! Vad...?
Gumman!
- Vad hände, kompis? - Hon tog sitt piller.
Nej! Willa!
Nej! Ut härifrån!
Willa?
Melissa! Nej, du kan inte hålla henne.
- Det är farligt. Släpp henne. - Hon vet!
Maddie!
Få undan Harry! Ta med honom.
- Du kan inte rädda henne. - Det ska jag inte heller. Gå!
- Vad hände? - De förvandlades. Pojken följer med.
- Jag vill ha pappa och mamma. - Jag vet, men de vill det här.
- Vi ska ta hand om dig. - Vad hände med Willa?
Hon blev sjuk. Förstår du?
Kom, vi går in.
- Madison, vad har du gjort nu? - Han följer med oss. Vi har plats.
- Nej. Barn är dödvikt. - Du avgör inte vem som får leva.
- Det är precis vad jag gör. - Glöm det. Starta båtjäveln!
Stopp!
Backa. Backa!
- Harry? Följ med mig hem. - Nej.
- Du vet inte vad som finns där. - Tyst!
- Lyssna på mig. - Jag vet. Det är ändå mitt hem.
Din pappa bad oss ta med honom.
Han har berättat vad han vill!
Han har ändrat uppfattning nu.
- Jag tror dig inte. - Följ med oss, Seth. Snälla.
Daniel, nej.
Jag hinner skjuta minst en av er. Vill ni det?!
Låt oss gå hem! Släpp oss bara!
Harry, kom hit. Kom!
Det här är ditt fel.
Kom hit.
Herregud.
- Papa, mira. - Mamma?
- Kan du inte göra nåt? - Grabben har ett gevär.
Mamma?
Vinka av de snälla människorna. Vinka av dem.
Chris, titta inte.